Kvaišų sala -
geriausiai saugoma paslaptis šiame krašte.
Pirmas įspūdis gal ir nekoks, bet už šių uolų
ohoho kiek visko nutinka.
Gyvenimas čia puikus, tik ne skystablauzdžiams.
Kai kam patinka nerti vąšeliu ar drožinėti,
o štai mes
pramogaujame rengdami
slibinų lenktynes!
Atleisk, Varliakoji. Nori avies?
Snargliau, ji buvo mano!
Gaudyk, mažyte.
Ar sakiau, kad šiandien
puikiai atrodai?
Skrendam, Vėmale. Čia ima dvokti.
Ne. Tu ją pamiršk.
Pirmyn, Riaugaly!
Puiku!
Taip!
Devyni balai Dvyniams.
Astridai - vos trys.
Varliakojis ir Snarglius neturi nė vieno.
O Žagsulys...
nepasirodė.
Nubaidei vaiką savo svariu žodžiu, Stoikai?
Ką dari, Snargliau?
Jie dabar laimės.
Ji mano princesė. Ką nori, tą gna.
Minkštas Riešutėlis? Ar ji tavęs dar nenužudė?
Tik porai valandų.
Turėjome bėdų su slibinais,
bet tai buvo prieš penkerius metus.
Dabar jie gyvena pas mus. Ir kodėl neturėtų?
Erdvūs tvartai,
valgyk ir gerk kiek nori,
kiaurą parą veikianti prausykla,
net moderni priešgaisrinė sistema, ko dar galima norėti?
Metas, Rauguly.
Paskutinis ratas!
Juoda avis! Na, Audrūne.
Dar yra šansų laimėti!
- Lekiam, Vėmale! - Pirmyn!
Spausk, Drimba!
Eina, eina, eina!
Dabar tu - žvaigždė.
Gero skrydžio!
Aukščiau, aukščiau!
- Ne! - Taip!
Puiku, Drimba.
Gaudyk, pupyte. Dešimt taškų.
Juoda avis!
Abu pešatės dėl Minkšto?
Pergalė mano!
Pergalė mūsų!
Ne!
Niekas man nesukliudys!
Kur gi ne. Mes sujungti, protinguole.
Nevok mano šlovės!
Nagi, Astrida!
- Tai mano šlovė! - Visada viską sugadini!
Nėr avies, nėr šlovės!
Pagavau!
Astrida!
Puikiai sužaista!
Mano būsima marti!
Atsiprašau.
Audrūne!
Trylika taškų! Laimi Astrida!
Čia gyvent išties gera.
Mano pastangos nenuėjo veltui.
Nes dabar, vikingams pasibalnojus slibinus,
pasaulis tapo daug didesnis.
Na ką, bičiuli?
Bandysime dar kartą?
Bedanti! Bus gerai.
Pasirengęs?
Labai gerai!
Nelabai gerai!
Bedanti!
O, ne!
Staiga atsirado prieš akis.
Tave teks pamokyti sklęsti.
Tas įrenginys ant uodegos
tau trukdo manevruoti?
Regis, aptikome naują mišką.
Ką, nori kad atsiprašyčiau?
Koks susiraukęs piktas slibiniukas!
Na, gerai!
Patinka?
Jauti mano karštą širdį?
Baik, baik.
Juk neskaudinsi vargšo vienakojo...
Tu teisus! Tu laimėjai!
Jis pargriūva. Užvirė kova.
Slibinai su vikingais, priešai vėl,
susikibę kovoje...
Juk žinai, kad nenusiplauna.
Kaip tai pavadinsime?
"Niežinti pažastis", gerai.
Kaip manai, bičiuli?
Gal šiame miške gyvena Pjautuviniai?
O gal šiurpieji Šnabždantys Mirtį?
Kas žino? Gal išvysime dar vieną Nakties Siutą?
Tai bent nuotykis būtų.
Ką pasakysi? Skrendam?
Laba diena, panele.
Ką veikėte?
Labas.
Skyniau pergales, ką gi dar?
Verčiau sakyk,
ką veikei tu?
Vengiau tėčio.
O, ne. Kas dabar nutiko?
Tau tai patiks.
Pabundu. Šviečia saulė.
Siaubūnai gieda ant stogų.
Ramiai nusileidžiu pusryčiauti,
aplink ramybė ir taika, tik staiga...
"Sūnau, yra šnekos."
"Vėliau, tėti. Aš einu slampinėti."
Visų pirma, aš taip nekalbu.
Ką tu čia vaizduoji?
Visų antra, ko pečiais trukčioji?
Taip, gražiai tu mane rodai.
Taigi, jis toliau:
"Tu esi mūsų salos ir mano pasididžiavimas, sūnau."
"Ačiū, tėti.
Aš tikrai labai šaunus."
Kada aš taip dariau rankomis?
Ką tik.
Tiek to. Dabar nejudėk.
Aš rimtai.
"Tu užaugai,
tokio įpėdinio norėtų bet kuris vadas,
- taigi nusprendžiau..." - Kad tu būsi vadas!
O, dievai! Žagsuly, juk tai puiku!
Sulaužysi spyruoklę, ji labai jautri.
Tai va...
štai tokie mano reikalai.
Ką jam atsakei?
Nieko. Kai jis atsisuko, manęs jau nebuvo.
Tai didelė atsakomybė.
Žemėlapis palauks,
o man teks vesti Bedantį pasiskraidžioti, kol būsi užsiėmęs.
Tai ne man, Astrida.
Kalbos, planai, vadovavimas, jis tai moka.
Tu čia liaukis.
"Vadas". Kokia garbė.
Aš džiūgaučiau.
Aš ne tu.
Tu žinai, kas tu tokia.
Visada žinojai.
O aš nežinau.
Žinau tik, kad nesu toks kaip tėvas,
o motinos nepažinojau,
tai kas aš?
Tai, ko ieškai yra ne ten, Žagsuly.
O čia.
Tik tu dar to nesuvokei.
Galbūt.
Bet...
ten išties kažkas yra.
Žagsuly...
Nenuklysk.
Kas čia nutiko?
Ramiai, bičiuli.
Žagsuly!
Ugnis!
Astrida, saugokis!
Žagsuly!
Saugokis uodegos!
Surišk kojas!
Ar čia tai, ką manau esant?
Stok!
Audrūne!
Ką jūs darote?
Grįžote?
Po šimts triūsikų.
Juk tai Nakties Siutas.
Maniau, jie išnyko.
Vyrai, mums šypsosi sėkmė.
Manau, tokių Dragas neturi
savo armijoje.
Drago armija?
Mums problemų nereikia.
Reikėjo apie tai galvoti prieš tai, kai pagrobėte mūsų slibinus
ir susprogdinote fortą!
Apie ką šneki?
Manai, tai mūsų darbas?
Medžioti spąstais slibinus sunku, jei raiteliai-geriečiai nuolat
ima ir išvaduoja juos.
Kokie dar geriečiai?
Yra kitų slibinų raitelių?
Išskyrus vakarykštį tavo bičiulį vagį? Tau geriau žinot.
Gali turėti ledu spjaudantį slibiną,
bet mums reikia dirbti savo darbą.
Kaip mes viską paaiškinsime Dragui Blūdui?
Kokiam dar Bliūdui? Bent pats supranti, ką sakai?
Jis rytoj tikisi sulaukti naujų slibinų savo armijai.
Dragui nepaaiškinsi, kad nepavyko.
Štai ko sulaukiau
aną sykį, kai atvykau pas jį tuščiomis.
Sakė, kad ateity jis nebus toks gailestingas.
Klausykit, mes nieko nežinome apie slibinų vagis
ar ledu spjaudantį slibiną,
ar tavo žiaurų bosą su armija.
Grąžink mūsų slibiną ir mes dingsime,
nedraugingas žmogau, kurio mes nepažįstame.
Koks aš nemandagus.
Aš Eretas,
Ereto sūnus.
Geriausias slibinų medžiotojas.
Juk ne kiekvienas
moka sugauti Nakties Siutą.
O čia Bedantis. Jis sako, mums metas. Dabar.
Jie visi taip sako.
Puolam!
Audrūne!
Lekiam!
Jums tų slibinų nematyti,
girdite?
Dragas vis tiek juos pasiims!
Greičiau, Drimba!
- Sveikas, Stoikai! - Sveikas. Graži diena.
Sveikas. Geros buvo lenktynės.
Atsiprašau, ponia Ak.
Jis grįžo?
Gal jis jau nuo pasaulio krašto nuvirto.
Tikrai nori, kad tavo bernas būtų vadas?
Pensija tau dar toli.
Jis pasirengęs. Pamatysi.
Štai jis!
Salos ateitis!
Pagaliau teikėsi ateiti į darbą.
Atsiprašau, užtrukau.
Tėti, galime šnektelėti?
Knieti man kažką pasakyti?
Knieti, bet ne tai, ko tikiesi.
Šaunuolis! Pirma pamoka.
Vadas tarnauja savo žmonėms. 41?
- Galime pakalbėti akis į akį? - Keturiasdešimt...
Aš! Mano eilė!
Reikia pakalbėti...
Atleiskit. Stoviu čia visą dieną.
Taigi, man reikia tokios sėdynės
su daug spyglių ir kad daug visko galima būtų susidėti.
Žinoma. Bus padaryta, pone.
Tėti, tai svarbiau, nei balnų gamyba.
Antra pamoka. Visi tavo žmonių norai - vienodai svarbūs.
- Atleisk, Urzgly. - Galime pakalbėti...
Urzgly!
Ir vėl žaizdras užgeso!
Viskas, Urzgly! Atiduosiu tave kitai šeimai.
Šitą. Imk. Nešk.
Rimtai, mes netyčia patikome naują žemę.
- Dar vieną? - Ten yra slibinų?
Mes ten neužtrukome.
Tenykščiai nebuvo itin svetingi.
Tikrai? Išvydę Nakties Siutą jie nepašoko iš džiaugsmo?
Ne, buvo kitaip.
Jau pripratau, kad visi klykdami mauna kuo toliau. Man net patinka.
Tie vyrai medžioja.
Slibinus.
O kokia baisi jų tvirtovė.
Susprogdinta į gabalus ir perverta ledo spygliais. Keista!
Nieko panašaus nesu matęs.
Blogiausia tai, jog jie mano, kad tai mūsų darbas!
Prisišauksite jūs bėdą taip lakstydami, pamatysit.
Ne kiekvienas supranta tai, ką darote.
Raugulys teisus, sūnau.
Nėr ko ten nosį kaišiot.
Tavęs ir namie laukia daug darbo.
Po to, kai pranešime svarbią žinią!
Jie renka slibinų armiją.
Bent jau vienas jų.
Dragas Blūdas ar panašiai.
Tas blūdas gaus į dūdą, jei mėgins atimti mano slibiną!
Arba mano!
Tu idiotė.
Graži idiotė.
Taip.
Blūdas? Dragas Blūdas?
Pala.
Pažįsti jį?
Užrakint slibinus!
Ką? Kodėl?
Rakint vartus!
- Nuleist audrų duris! - Pala. Ką tai reiškia?
Greičiau!
Daryk kas liepta! Rakint vartus.
Niekam nė kojos iš salos be mano žinios!
Visa tai dėl to, kad kažkoks negeras tipas rezga pinkles
kažkur toli nuo čia?
Dragas Blūdas - beprotis
be gėdos ar sąžinės.
Jei jis telkia armiją, tepadeda mums dievai.
Į narvus juos! Greičiau!
Skriskime pas tuos medžioklius.
Jie mus nuves pas Dragą, o mes su juo susitarsime.
Ne. Statysime įtvirtinimus.
Privalome išlaikyti taiką!
Taika baigta, Žagsuly. Turiu rengti tave karui.
Karui?
Tėti, jei Dragui reikia mūsų slibinų,
negalime laukti, kol jis pats čia atvyks.
Skriskime pas jį, gal pavyks jį perkalbėti.
Kalbėti su juo nepavyks, Žagsuly.
Sala - vienintelis tavo rūpestis.
Vadas gina savus.
Uždaryt tvartus! Kiekvieną gardą!
- Žagsuly, nereikia! - Reikia.
Čionai!
Greičiau!
Žagsuly!
Lekiam!
Žagsuly!
Žiūrėkite į visas puses, vyrai!
Pučiant tokiam vėjui, pas Dragą būsime auštant,
todėl slibinų mums reikia skubiai!
Išrankūs nebūsime.
- Eretai! - Jei išlaikysime galvas ant pečių!
Laivagalis!
Tinklus, vyrai! Čiumpam juos!
Šįkart nepaspruksite.
Ugnis!
Užtaisyt!
Užtaisyt! Saugokis!
O aš jau bijojau,
kad vėl atplauksim tuščiomis.
Ne. Tau pasisekė. Mes pasiduodam.
Vienas Nakties Siutas, vienas Mirtinas Naderis,
ir du geriausi raiteliai į vakarus nuo Luktuko.
Tavo bosas apsidžiaugs.
Atsiprašom.
Ką sumanei?
Bedanti, lik čia.
Slibinams nepatinka, kai juos uždaro. Tegu pabūna pas jus.
Jie nekanda.
Šito daryt nepatariu.
Žinai, medinis laivas, vandenynas. Plaukti mokat?
Nemokam.
Būčiau pamiršęs. Ginklus atiduodu.
Koks čia planas?
Pravers kiekvienam slibinų medžiotojui.
Iš vieno galo liejasi Pabaisos Siaubūno seilės.
Iš kito - Užtrauktagalvio dujos.
Maža kibirkštis ir...
Va, matote?
Jei jus jie priims kaip savus,
galėsite prijaukinti net ir nuožmiausius slibinus.
Tiesa, bičiuli?
Atiduok!
Kokią nesąmonę sumanei?
- Sąmonę. Norime pas Dragą. - Kam?
Noriu pakeisti jo nuomonę apie slibinus.
Įkalbinėti jis moka.
Kai jį prisijaukini,
slibinas dėl tavęs padarys viską.
Mūsų nuomonės tu nepakeisi.
Tavąją pakeisiu.
Čia. Dabar.
Galima?
Slibinų raiteliai!
Padėkite mane!
Snargliau, ką tu darai?
Matai, koks aš geras gelbėtojas?
Kam tie tinklai?
Atsargiau! Vos...
nesugavo.
Tai bent.
Man patinka.
Imk mane.
Nešaudyk!
Ko jums čia reikia?
Mes jus gelbėjame!
Manęs nereikia gelbėti!
Pakaks!
Ne į tą laivą nukritote.
Aš Eretas, Ereto sūnus.
Nuimkite jį nuo manęs.
Kas dar nori?
Teisingai.
Tu, į balną ir namo.
Ne.
Tokio neatsakingo...
Noriu apginti mūsų slibinus ir sustabdyti karą!
Ar tai neatsakinga?
Jam reikia būtent karo, sūnau!
Prieš daugel metų, mes, vadai, susirinkome
tartis, ką daryt su slibinais.
Staiga pas mus įžengė nežinomas žmogus iš nežinomo krašto,
randuotu veidu, apsigaubęs slibino odos skraiste.
Jis buvo neginkluotas,
kalbėjo gana tyliai, sakė, kad jis...
Dragas Blūdas, visų vadas,
išvaduosiąs žmoniją iš slibinų tironijos.
Tvirtino, kad jis vienintelis gali valdyti slibinus
ir išgelbėt žmones,
jei mes nusilenksime jam
ir paklusime.
- Kvailys. - Būtent.
Mes irgi juokėmės.
O jis tik įsisuko į skraistę ir sušuko:
"Pažiūrėsime, kaip ištversite be manęs!"
Staiga užsiliepsnojo stogas,
o nuo jo nusileido slibinai su šarvais
ir sudegino viską.
Aš vienintelis išsigelbėjau.
To, kuris žudo be priežasties, neperkalbėsi.
- O gal? - Žagsuly!
Vis tiek pamėginsiu.
Aš tai moku.
Jei galėjau perkalbėti tave,
perkalbėsiu ir jį.
Pirmyn.
- Lekiam. -Ne!
Vesk kitus į namo į salą.
Šiai dienai maišto man pakaks.
Kaip kieta.
Minkštas Riešutėli!
Gerai!
Nebijok, bičiuli.
Neleisiu, kad tau kas nutiktų.
Pažadu.
Gana, tėti!
Rimtai!
Ramiai.
Be staigių judesių.
Laikykis.
Bedanti!
Ei! Ten mano slibinas!
Jis pats neskris! Jis nuskęs!
Reikia grįžti mano slibino!
Kas tu?
Slibinų vagis?
Dragas Blūdas?
Ar tu mane bent supranti?
Bedanti! Viskas gerai, nusiramink.
Man irgi džiugu tave matyti, bičiuli.
Jau buvau išsigandęs.
Žagsulys?
Ar gali būti?
Po tiek metų?
Ar tai tiesa?
Ar aš tave pažįstu?
Ne, buvai dar mažas.
Bet motina nepamiršta.
Eikš.
Užsispyręs it šernas! Kaip ir jo motina!
Ta irgi netverdavo savam kaily!
Jam tik dvidešimt.
Ir jis vikingas. Baisesnio derinio nesugalvosi.
Prisimenu, koks pats buvai užsispyręs ir neperkalbamas...
Koks buvai, toks ir likai.
Žinai, koks jis. Nepasiduos nė už ką, Rauguly.
Jei Žagsulys sutiks Dragą anksčiau už mus...
Nieko Žagsuliui nenutiks,
kol su juo Nakties Siutas. Juk tai pats Nakties Siutas!
Ieškok jų, Kaukolių Traiškytojau.
Ieškok.
Pala. Luktelėk.
- Čionai! - Sugrįžk!
Eikš.
Pritrenkei savo žinia, o paskui nuėjai, taip negalima!
Tu mano motina? Ką tai...
Ar nutuoki, kaip keistai tai skamba?
Eikš, greičiau!
Turiu krūvą klausimų!
Kur buvai tiek metų?
Ką veikei?
Man sakė, kad tu žuvai!
Visi mano, kad tave suėdė...
Štai kur buvai 20 metų?
Tu juos gelbėjai.
Sunku patikėti.
Nepyksti?
Ką? Ne. Nežinau.
Jei atvirai, dar nesuvokiu.
Ne kasdien sužinai,
kad tavo motina kažkokia sulaukėjusi slibinų gelbėtoja.
Aš bent jau ne nuobodi.
Šitai tenka pripažinti.
Tau čia patinka?
Nėra žodžių.
Galiu...
Koks gražus.
Nuostabu!
Jis, galbūt, paskutinis iš šios rūšies.
Žiūrėk, jis tavo amžiaus.
Nenuostabu, kad puikiai sutariate.
Įtraukiami dantys!
- Kaip tau pavyko... - Jį radau miške.
Sužeistą, nusilpusį.
Šis Žąsladantis neteko kojos, pakliuvęs į Drago Blūdo spąstus.
Šio Lietkirčio sparną supjaustė skustuvų tinklas.
O šis šlubas Kriuksius
pakliuvo į medžio spąstus
ir buvo paliktas mirti, vienas.
O čia kas?
Tai Drago ar jo medžiotojų darbas?
Taip...
Gal ir keistai nuskambės,
bet tai aš jį pašoviau.
Bet dabar viskas gerai.
Mes vėl kartu!
Taip, bičiuli?
Neįmanoma buvo išgelbėti manęs viso.
Dabar mes lygūs.
Dirbtinė koja!
Ką apie tavo bičiulį Nakties Siutą mano tėvas?
Jį teko ilgai įkalbinėti.
Bet jis pasikeitė.
Ir visi kiti pasikeitė.
Netrukus visi prisijaukino po slibiną.
- Tai neįmanoma. - Ne, tikrai.
Patikėk manimi, aš irgi bandžiau,
bet žmonės nesikeičia, Žagsuly.
Kai kurie esame kitokie iš prigimties.
Iškelt deglus!
Saloje gyvavo principas "žudyk, arba tave nužudys",
bet aš tikėjau, kad įmanoma taika.
Stok! Taip bus tik blogiau!
Bet taip mananti buvau tik aš viena.
Žagsuly!
Vieną naktį į mūsų namus įsibrovė slibinas
ir aptiko tave miegantį.
Nubėgau tavęs gelbėti.
Bet tai, ką išvydau,
įrodė tai, kuo tikėjau.
Išvydau ne piktą žvėrį,
bet protingą, švelnų padarą,
kurio siela
atspindėjo manąją.
Valka, bėk!
Ne! Nereikia!
Stok!
Ne! Stoikai!
Valka!
Stoikai!
Valka!
Tąnakt judu su tėvu vos nežuvote,
tik todėl, kad nesugebėjau užmušt slibino.
Tai paveldima.
Išėjau skaudančia širdimi,
bet maniau, kad tau bus saugiau be manęs.
Kaip išgyvenai?
Debesų Žiogas man buvo geras.
Jis turbūt manė, kad aš čia gyvenu.
Pas didįjį Glumiklį.
Alfa patinas.
Itin reta rūšis.
Visi lizdai turi savo motinėles,
bet šitas visų slibinų tėvas.
Savo lediniu kvapu šis grakštus milžinas sukūrė mūsų lizdą.
Saugų rojų visiems slibinams.
Spjaudantysis ledu?
Tai jis prikrėtė eibių Eretui?
Jis mus saugo.
Mes visi jam paklūstame.
Išskyrus neklaužadas
jauniklius!
Dvidešimt metų
gyvenu tarp jų, Žagsuly,
pažinau jų paslaptis.
Tu jam patinki.
Išalkai?
- Taip, užkąsčiau. - Puiku. Šėrimo metas.
Negerai.
Turėjo grįžti su Žagsuliu.
Man irgi negerai. Eretas, Ereto sūnus
buvo mano svajonių vyras!
Dėl tavęs, brangioji, užsiauginčiau ūsus.
Aš irgi.
Kas, jei Dragas juos nušovė?
Kas, jei jiems reikia pagalbos?
Lekiam jų ieškoti.
Palauk, ką? Bet Stoikas sakė...
Nesvarbu, ką jis sakė. Gal juos sučiupo.
Lekiam!
Tai grįžtam?
Kad nėra kur grįžti, neturime jokio laimikio,
neturime slibinų!
Jei tučtuojau negausime slibinų...
Pats prašei!
Eretai, Ereto sūnau!
Kas tai?
Pagrobimas.
Duok jį man. Duok, duok.
Tu mus nuvesi pas Dragą.
Atvesti Slibinų raitelius pas Dragą? Verčiau nudėkite mane dabar.
Lengvai. Audrūne, mesk!
Šaunuolė!
Audrūne, paimk!
Puiku!
Gerai jau, nuvesiu jus pas Dragą!
Visada suveikia.
Maniau, mes valgysime.
Būtinai.
Tada, iš Drago salos...
Aptikau šį salyną.
Ten.
Čia, viršuje...
Šalčio nejaučiu. Jaučiu tik...
Laisvę.
Štai ką reiškia būti slibinu, Žagsuly.
Bepigu save vadinti slibine,
bet ar moki skraidyti?
O, ne!
Eik sau!
Vos išsisukome!
Nuostabu.
Tu irgi moki.
Tu labai panašus į mane.
O kur buvau aš?
Tu man atleisk, Žagsuly.
Pradėkime iš naujo, gerai?
Susipažinkime iš naujo.
Išmokysiu tave visko, ką pati sužinojau per tuos 20 metų.
Štai...
Posūkiai nuo šiol bus staigesni.
Tu apie tai žinojai?
Visi slibinai turi savo paslapčių.
Išmokysiu jų ir tave.
Mes atskleisime visas paslaptis,
surasim visas rūšis,
mama ir sūnus, kartu.
Šis bruožas mus sieja, Žagsuly.
Štai kas tu esi, sūnau.
Mes abu tokie.
Pasaulį padarysime geresnį visiems slibinams.
Saugesnį.
Taip.
Skamba nuostabiai.
Juk tai puiku!
Mes abu galėsime kalbėti su Dragu.
Ką?
Su Dragu niekas nekalba.
- Bet mums reikia... - Ne.
Turime ginti savus.
Lekiam, metas grįžti.
Gerai jau, kelią parodžiau. Nuimk jį nuo manęs.
Neatiminėk žaislo iš slibino.
Nieko neišmanai.
Kodėl man taip nesiseka?
Kas ten?
Didelio diametro burbulai, masyvūs plaučiai,
giliavandenė būtybė.
Penktos klasės leviatanas, gal šeštos.
Drimba! Kas tau, mergyt?
Dragai!
Šalin!
Visada džiugu tave matyti, drauge mano!
Šildaisi?
Kaip matai, aš laiku, su naujais slibinais,
kaip žadėjau.
Jis bunda!
Pagalbos!
Šalin nuo jo!
- Kabliadanti! - Ei!
Ką tu darai?
Nuo šiol tu mano.
Ir dar pagavau
kelis raitelius.
- Nemokamai. - Ką?
Ką tu nusišneki?
Buvai mano idealas!
Pasirodo, jų ten visa krūva.
Sakyk, kiek?
Vadinasi, pas Dragą ne visi.
- Kiek? - Šimtai.
Visa sala.
Tu nesijaudink.
Mano vyrai juos medžioja jau dabar.
Jie nesužinos, kur tavo slėptuvė, pažadu.
Sužinos. Jie ieškos mūsų
savo sekliais slibinais.
Jei tik mus pirštu paliesi, Žagsulys suspardys...
- Žagsulys? - Jis ne problema.
Tikrai. Patikėk.
Jis Stoiko Didžiojo sūnus, Kvaišų salos būsimas vadas
ir geriausias slibinų meistras visame pasaulyje!
Slibinų meistras?
Aš vienintelis galiu juos valdyti!
- Ne. - Atleisk.
Jei nepaleisi mūsų,
jis įsiverš čia su savo Nakties Siutu
ir ištaškys tavo flotilę į šipulius.
Tada jūs žliumbsite kaip kūdikiai.
- Kaip šmaikštu. - Gerai čia pasakei.
Kūdikiai visada verkia.
Tokie maži.
Buvo vienas raitelis, o dabar visa sala.
Ir tu parodei jiems kelią pas mane!
Dragai!
Stabdyt pasiruošimus!
Pulsime slibinų raitelių lizdą tuojau pat!
Iš pradžių paimsime jų alfą!
Paskui - visą salą!
Dragai.
Nudėkite jį.
Dragai, prašau...
Audrūne!
Ne!
Negalime laukti, kol Dragas mus užpuls.
Turime rasti jį pirmi.
Lekiam.
Ramiai.
Čia jūs? Kaip čia patekote?
Taip pat, kaip ir iš čia dingsime.
Mes?
Nieko nėr.
Bedanti, eikš.
Palauk. Tu turi kai ką sužinoti.
Papasakosi pakeliui.
Pakeliui netiks, reikia dabar.
Išgirdau pakankamai.
Tai tokia žinia, kai žemė slysta iš po kojų.
Pas tave - kasdieną po naujieną.
Tėti, ši naujiena nepanaši į kitas, tau patiks.
Pamatysi.
Tik reikia elgtis kuo švelniau.
Tau teks eiti pačiam.
O, varge.
Tėti?
Kardą nuleisk, gerai?
Žinau, ką pasakysi, Stoikai.
Kaip aš galėjau?
Dingti dvidešimčiai metų?
Kodėl negrįžau pas tave?
Pas mūsų sūnų?
Ar galėjau tikėtis, kad tu pasikeisi, Stoikai?
Kad visa sala pasikeis?
Kiek sykių maldavau liautis kariavus
ir ieškoti taikių būdų, bet ar kas manęs klausė?
Todėl ir nevedžiau.
Dėl šios ir dar vienos priežasties.
Palikau Žagsulį tau vienam,
bet aš maniau, kad be manęs jam bus geriau.
Aš klydau, dabar suprantu, bet...
Nebūk toks stoiškas, Stoikai!
Šauk.
Rėk, sakyk ką nors!
Tokia pat graži kaip ir anksčiau.
Ar dar gali būti blogiau?
Kodėl gi ne.
Mums teks šokti į ledinį vandenį ir mes nuskęsime.
Atrodo gaiviai.
Prašau, damos pirmos.
Tu esi garuojanti krūva...
Žemyn.
Įspėk vyrus!
Pirmyn, Ereto tu sūnau.
Imk!
Aš tave ir vėl myliu.
Liūdna. Dar gali nušokt.
Ar gelbėsime jūsų slibinus ir lėksime iš čia, ar ne?
Apžiūrėkite spąstus. Jie kažkur čia.
Drimba?
Ar kas ateina?
Nežinau. Tu nesiliauk.
Suk toliau.
Ačiū, kad išgelbėjai man gyvybę.
Leisk man tau atsimokėti.
Mama, tu ten nieko nepažintum.
Ten, kur gaminome ginklus, gaminame balnus.
Slibinams net dantis taisome!
Nepatikėsi, kaip viskas pasikeitė namuose.
Mūsų sūnus pakeitė salą.
Jis pas mus geras, Val.
Ačiū, tėti.
Senokai gaminau.
Na...
- Juk ne dėl maisto tave vedžiau. - Tikiuosi.
Jos kotletai žudė žiauriau, nei karo kirvis.
Keli jų vis dar šokinėja pilve.
Kai grįši su visais slibinais,
Dragui neliks jokių šansų.
Mes laimėsime!
Ramiau, sūnau. Neskubink įvykių.
Aišku.
Šita gera.
Pameni mūsų dainą, Val?
Įveiksiu jūras ir marias
Nebodamas atplauksiu
Ištversiu aš bangas piktas
Jei tu ištarsi taip
Lai karštis svilins
Vėtros pūs Vis tiek...
Vis tiek atplauksiu aš
Atleisk.
Jei pažadėsi man save
Mylėti...
Mylėti amžinai
Brangusis mano
ar žinai
Kad tavo žodžiai per rimti
Man nieko nereikia iš tavęs
Tik apkabink mane
Auksu dabinsiu aš tave
- Net daineles dainuosiu - Nejaugi?
Nuo pikto saugosiu tave
Jei būsi su manim
Nereikia man auksų tavų
Ir dainomis neūžk ausų Duokš ranką savą tu geriau
Ir būki su manim
Mylėk, bučiuok ir apkabink
Mes šoksim ir svajosim
Per laimę ir per negandas mūs meilė bus mums uostas
Riauguly!
Viskas.
Maniau, kad tik po mirties su tavimi pašoksiu.
Kam taip žiauriai.
Dėl tavęs, brangioji...
viskas.
Ar grįši namo, Val?
Ar vėl būsi man žmona?
Ir vėl būsim šeima! Ką pasakysi?
Taip.
Puiku! Tik gaminsiu aš!
Ačiū Odinui, nepaklausei manęs, sūnau.
Nebūtume atradę vienas kito.
Bedanti?
Kas vyksta?
O, ne.
Val?
Val!
Mes - komanda. Ką nori daryti?
Gelbėti slibinus.
Taip ir darysime. Eime, sūnau.
Kad ir kas bus, atakuokite kalną.
Reikia išvilioti alfą.
Paruošt spąstus!
Staigmena!
Taip!
Ką?
Tu išties moki stebinti!
Lekiam!
Kelią slibinų raiteliams!
Ugnis!
Taip!
Iš balnų juos!
Eretai, Ereto sūnau!
Aukštyn!
Į kairę, Eretai!
Saugokis!
Taip, bičiuli!
Verčiam juos!
Dėmesio!
Slibinų meistras.
Sveikas, naujasis raiteli!
Sveikas, kol kas.
Kur buvai?
Pas mamą.
Čia tavo mama?
Dabar aišku, iš kur mano teatrališkumas.
Alfa! Pakariausime!
Nagi, Bedanti!
Parodyk, ką moki, bičiuli.
Šaunuolis!
Kaip ilgai šito laukiau!
Nedrįsk liesti mūsų slibinų!
Jie paklūsta alfa patinui!
Todėl su manimi - priešininkas.
Dar vienas?
Dešimta klasė! Dešimta!
Ne.
Nukauk jų alfa!
Ačiū.
Dėl tavęs, brangioji,
viskas.
Val, manai, juos sulaikysi?
Padarysiu, ką galiu.
Čionai, Žioge!
Tu!
Degei mano akyse!
Savo fejerverkais manęs nenudėsi!
Stoikai!
Ne!
Mūsų viršus.
Dabar pribaik ją!
Ne!
Laikykis!
Kaukolių Traiškytojau!
Lekiam, Rauguly!
Aš už tavęs, Stoikai!
Stok!
Čia didysis slibinų meistras?
Stoiko Didžiojo sūnus?
Jam turbūt baisiai gėda.
Šitiek netekčių, ir kam?
Kad taptum visagaliu?
Pasaulio valdovu?
Slibinai yra geri, nuostabūs
padarai, galintys suvienyti žmones.
Arba juos išskirti.
Matai?
Aš žinau, ką reiškia gyventi baimėje.
Kai tavo akyse sudega
tavo šeima.
Vaikystėje,
kai netekau visko,
prisiekiau pakilti virš slibinų tironijos
ir išvaduoti pasaulį nuo jų.
Tai kam tau slibinų armija?
Kad vieni slibinai nudėtų kitus.
O gal slibinų pagalba pavergti žmones.
Kad valdytum paklūstančius,
ir atsikratytum tų, kurie neklauso.
Nesi kvailas.
Pasaulis nori taikos.
Mes turime atsakymą savo saloje.
Leisk, parodysiu tau.
Ne!
Aš tau parodysiu!
Kas per...
Žagsuly!
Atgal, Rauguly!
Planas keičiasi!
Alfa slibinui paklūsta visi slibinai.
Tas, kuris valdo alfą,
valdo juos visus.
Bedanti?
Bedanti, kas tau? Kas vyksta?
Štai kur jėga.
Valios jėga, valdanti kitus.
Šalia jos...
esi niekas.
Ką jis tau pasakė?
Bedanti, liaukis.
Kas tau?
Ne, ne, ne.
Ką darai? Liaukis.
Stok! Atsipeikėk!
Bedanti, ne!
Bedanti!
- Nereikia! - Žagsuly!
Stok!
- Sūnau! - Tėti!
Ne!
Ne.
Tėti!
Stoikai!
Tėti!
Ne, tu...
Ne.
Ne, ne, ne.
Ne! Eik šalin!
Eik! Šalin!
Nešdinkis!
Tai ne jo kaltė. Juk supranti.
Geri slibinai,
valdomi blogų žmonių...
Palaukite!
...daro blogus dalykus.
Pirmyn!
Keliaujam į Kvaišų salą!
Bedanti!
Nereikia.
Tepasitinka tave Valkirijos
ir tenulydi į didįjį Odino karo lauką.
Tegieda jos tavo vardą su meile ir įsiūčiu,
kad jis pakiltų iš Valhalos gilumos
ir mes žinotume, kad užėmei savo garbingą vietą
prie karalių stalo.
Krito didis žmogus.
Karys. Vadas.
Tėvas.
Draugas.
Atleisk man, tėti.
Nesu toks vadas, koks norėjai, kad būčiau.
Nesu taikos nešėjas, koks maniau esantis.
Aš nežinau...
Tu gimei per anksti.
Buvai toks silpnas.
Toks mažas, trapus.
Bijojau, kad neišgyvensi.
Bet tavo tėvas,
jis neabejojo.
Tikėjo, kad tapsi stipriausiu už visus.
Ir jis neklydo.
Tavo širdis - vado, o širdis - slibino.
Tik tu gali suvienyti šiuos abu pasaulius.
Štai kas tu esi, sūnau.
Nenorėjau tapti toks kaip tėtis.
Todėl, kad netikėjau, jog galiu.
Kaip įmanoma būti tokiam didžiam?
Drąsiam? Mylinčiam?
Gali tik stengtis.
Vadas gina savus.
Mes grįžtam.
Kuo?
Jis pagrobė visus slibinus.
Ne visus.
Nenoriu mirti!
Mums nepavyks!
Ak, nežinojau!
Juk Glumiklis ir juos užvaldys.
Jie jaunikliai. Nieko neklauso.
Taip! Kaip ir mes!
Pavojinga!
Gali pamanyti, kad planas neapgalvotas.
Gerai, kad aš nieko neklausau.
Tai koks planas?
Sugrąžinti Bedantį ir įspirt Dragui.
Dėmesio!
Ir šiam daiktui.
Mano slibiniukas.
Tik ne į baldus!
Kur skrendi?
Jūsų vadas žuvo.
Stoikas?
Niekas jūsų negins.
Ne.
Jis pasigrobė visus slibinus.
Nukreipkite alfos dėmesį. Kad į Bedantį nežiūrėtų.
Kaip?
Pamiršai, su kuo joji?
Aš suvaldau visus slibinus!
- Išskyrus šitą! - Neprofesionalas.
Žiūrėkite, Žagsulys!
Ką?
Vesk šen avis!
Juoda avis, kad tave kur!
Dešimt balų!
Aš gyvas!
Tavimi išties sunku atsikratyti, pripažinsiu.
Bedanti?
Ei!
Čia aš, bičiuli.
Aš.
Aš čia, bičiuli.
Sugrįžk pas mane.
Jis nebe tavo.
Jis priklauso alfai.
Bet prašau, o, didysis slibinų meistre,
pakviesk jį.
Gal dabar jis tau paklus.
Tu nekaltas, bičiuli.
Tave privertė.
Tu jo nebūtum puolęs.
Ir manęs nepultum.
Kaip tu tai darai?
Prašau. Esi geriausias mano draugas.
Geriausias.
Šaunuolis! Štai taip!
Aš čia!
Pakaks!
Laikykis!
Dar truputį, bičiuli.
Nežiopsok!
Išskirkime alfą ir Dragą.
Reikia jį užblokuoti.
Pasitiki manimi, bičiuli.
Mums pavyks.
Tu ir aš.
Kaip vienas.
Štai.
Pamėginkime dar sykį!
Parodyk, kas čia vadas!
Sėkmės!
Užvaldyk jį!
Nekreipk dėmesio, Bedanti.
Sustabdyk juos!
Dabar!
O, nereikia.
Bedanti! Dabar arba niekada!
Pirmyn.
Laikykis!
Taip! Mums pavyko!
Laikyk jį, Bedanti.
Viskas baigta.
O gal ne?
O, ne!
Ne!
Žagsuly!
Jis meta iššūkį alfai!
Kad tave apgintų.
Ne! Ne!
Kaukis! Pulk!
Kaukis!
Kas tau nutiko?
Ar dabar matai?
Štai ką reiškia, kai slibinai tau paklūsta.
Užbaik viską. Dabar.
Niekada!
Pulk juos!
Kaukis!
Alfa gina visus!
Tu nesiliauji mane stebinęs, bičiuli.
Ačiū tau.
Bedanti, juk žinai, kad nenusiplauna!
Žinojau, kad grįši!
Audrūne!
Ateik pas tėtuką, Urzgliuk!
Kas mano mažoji princesė?
Niekada daugiau manęs nepalik, Kabliadanti.
Taip, ir aš tavęs pasiilgau!
Ak, Vėmale!
Ne tu!
Neblogai sutramdei tą slibiną.
Galėtum tapti geru medžiotoju.
Žinai, Kaukolių Traiškytoją reikia kažkam prižiūrėti.
Aš?
Man tai garbė.
Tavo tėvas didžiuotųsi tavimi, kaip aš dabar.
Ačiū.
Gerai, kad tu čia, mama.
Čia ir pasiliksiu.
Matei?
Sakiau, kad jėga slypi čia.
Vėl tu tą patį. Labai juokinga.
Eikš.
Mes turime vadą!
Tegyvuoja vadas!
Čia mūsų sala.
Truputį apdaužyta, apledijusi,
bet čia namai.
Mūsų namai.
Mūsų užpuolikai buvo nuožmūs ir ryžtingi.
Bet mes, juos atrėmę,
esame kur kas kietesni!
Mūsų gal nedaug,
bet mes tvirtai ginsime savo tikslą -
didesnį, nei visi pasaulio priešai.
Mes - taikos balsas.
Ir žingsnis po žingsnio, mes pakeisime pasaulį.
Nes mes turime tai, ko neturi kiti.
Taip, jie turi armijas,
armadas,
bet mes turime
slibinus!
KAIP PRISIJAUKINTI SLIBINĄ 2
Išvertė Egidija Tučkuvienė